ORIGINALNI NETFLIXOV DOKUMENTARNI FILM
Kad je brod usred oceana…
ako nastanu problemi
mogu te baciti u more.
U opasnosti si snimajući ovaj dokumentarac.
Rizici su mnogobrojni.
Ako se bojiš smrti, idi kući.
Zovem se Ali.
To sam ja.
Otkad znam za sebe, fasciniraju me dupini i kitovi.
Međutim, moja okupiranost oceanom
izrasla je gledanjem dokumentaraca
ljudi poput Jacquesa Cousteaua,
Davida Attenborougha i Sylvije Earle.
Njihovi su mi filmovi otvorili novi svijet
ispunjen obiljem ljepote,
boja i života.
Sanjao sam da ću jednoga dana istraživati naša mora poput njih
i snimati nezaboravan životinjski svijet ispod valova.
Nakon diplomiranja radio sam na dokumentarcima,
no s 22 godine odlučio sam snimiti svoj film o čarima oceana.
Oceani su dom 80 % života na Zemlji.
Budući da je većina mora i dalje neistražena,
oceani su mi postali nepokolebljiv izvor nadahnuća.
No nedugo nakon početka snimanja
ta se romantična vizija oceana posve promijenila.
Nasukani kit pronađen na našoj obali ovoga tjedna
imao je više od 30 plastičnih vrećica u želucu.
To je 29. takav kit koji se nasukao u Europi u posljednja dva tjedna.
Ovo je najbrojnije nasukano jato u zadnjih…
…nasukali na plaži u UK-u…
…još su četiri uginula zadnjih dana na obližnjim plažama.
Kad su počele stizati vijesti o nasukanim kitovima,
čak uz JI obalu Engleske, gdje živim,
suočio sam se s dotad meni nepoznatom stranom priče.
Pričom o tome koliko je naš utjecaj na mora postao velik.
Nasukanje tih životinja želudaca punih plastike
nije potresno samo zbog njihove izuzetne inteligencije,
već i zato što doprinose održavanju oceana na životu.
Kad dupini i kitovi izrone po zrak,
obogaćuju ocean fitoplanktonom, sićušnim biljkama
koje godišnje upiju četiri puta više ugljikovog dioksida
od Amazonske prašume
i stvaraju do 85 % kisika koji udišemo.
U svijetu fokusiranom na ugljik i klimatske promjene
zaštitom ovih životinja štitimo čitav planet.
S dupinima i kitovima umire i ocean.
A s oceanom umrijet ćemo i mi.
S toliko uginulih kitova, budućnost je izgledala turobno.
Plastika je prodirala u svaki kutak svjetskih mora,
a usred oceana plutaju nakupine smeća, poput velikog tihooceanskog otoka smeća.
Štoviše, danas se ekvivalent kamiona punog plastičnog smeća
baca u more svake minute
i pridružuje 150 milijuna tona plastike koja već pluta morima.
Ova se plastika razgrađuje na sve manje dijelove, mikroplastiku,
koje trenutno ima barem 500 puta više nego zvijezda u Mliječnoj stazi
i koja prodire u svako biće u oceanu.
U suštini, naši su se oceani pretvorili u toksičnu plastičnu juhu.
Što je najgore, bio sam velik dio problema.
Iako sam potpisivao peticije i primao biltene o oceanima,
nisam poduzeo ništa da zaštitim ono što volim.
Tad sam krenuo putem svakog malog Jacquesa Cousteaua.
Postao sam policija za plastiku.
Donirao sam svakoj udruzi za oceane.
Išao sam na čišćenja plaža i uvijek nosio višekratni pribor za jelo i bočicu.
Moja je misija bila zaustaviti korištenje plastičnih četkica,
slamki, pribora za jelo, boca, vrećica, sve jednokratne plastike.
I nisam htio stati dok se moja poruka ne pročuje.
-Seaside Fish and Chips, izvolite? -Bok, zovem se Ali.
Zanima me biste li izbacili plastične slamke
jer ubijaju kitove i male kornjače?
Halo?
No nastavio sam borbu protiv plastične pošasti.
Ovo mi je prva plaža.
U samo sat vremena napunio sam tri vreće plastike.
Pakiranja za hranu, pribor za jelo, slamke. Ima svega.
Pronašao sam čak i Nema.
Na sljedeću plažu.
Kamo god otišao i koliko god smeća pokupio,
more je izbacivalo sve više plastike i životinja.
Nakon mjeseci ovoga,
kad sam se počeo pitati je li to najbolji oblik borbe,
naišao sam na ovo.
Japan će nastaviti komercijalni lov na kitove
i povlači se iz Međunarodne komisije za kitolov.
Japanska flota kitolovaca zaputila se u utorak prema Antarktici.
Iz Tokija poručuju da neće poštivati globalnu zabranu kitolova.
To je vijest uz koju sam se jutros probudio.
Japanska vlada želi nastaviti s kitolovom uz Antarktiku.
Znao sam da dupini i kitovi ugibaju zbog plastike,
no nisam ni sanjao da će postati meta industrije
za koju sam mislio da je ostala u ropotarnici povijesti.
Našao sam da je od 1986. godine na snazi međunarodna zabrana kitolova.
Međutim, on se u nekoliko zemalja odvija ispod radara,
najviše u Japanu.
Logistički, vrlo je zahtjevno snimati kitolov kod Antarktike.
No otkrio sam da na jugu Japana postoji mjesto
gdje se aktivnost ove industrije vidi i s kopna.
U mjestu Taiji,
gdje se svake godine više od 700 dupina i manjih kitova utjera u uvalu i pokolje.
Zanimalo me koliko je japanski kitolov štetan
u usporedbi s plastikom.
Zato se sastajem s rijetkim aktivistom koji se time bavi već godinama,
Ricom O'Barryjem.
OSNIVAČ DOLPHIN PROJECTA
Japanska vlada ulaže mnogo truda u zataškavanje.
Nađete li se ondje, a da ne znate što radite,
mogu vas uhititi i zatvoriti na duže vrijeme
jer se žele riješiti ljudi koji se protive njihovom ratu protiv dupina.
Čim se pojavite u Taijiu, policija vam je za vratom.
U vašem su hotelu i prate vas posvuda.
Yakuza, desničari,
vlada i ribari, svi su protiv vas.
Soba i telefon su ozvučeni.
Televizor vas fotografira dok ste u sobi.
Zanima vas što se dogodi kad dođete u Taiji?
Znajte da vas svi oni promatraju
i smišljaju kako da vas se riješe.
Ako je toliko opasno,
a postoje i drugi problemi, poput plastike koju more izbacuje,
zašto ići u Taiji?
Iznimno je važno doći u Taiji s kamerom.
Ako ne možemo to ispraviti, o kakvom spašavanju oceana govorimo?
Ako ne možemo spasiti uvalu veličine nogometnog igrališta?
Imao sam još mnogo pitanja,
no lov na dupine taman je počinjao, a znao sam da će mi odlazak u Taiji
dati bolji uvid u širu problematiku spašavanja oceana.
Mogu po čitave dane kupiti smeće s plaža
ili riskirati i saznati postoji li veća opasnost za more.
Obustavio sam sve druge projekte, spakirao filmsku opremu,
uvjerio djevojku Lucy da ide sa mnom,
i s naumom da razotkrijem što se zbiva našim oceanima
sjeo na let za Japan.
TAIJI JUŽNI JAPAN
NEOZNAČENO POLICIJSKO VOZILO I LOKALNA POLICIJA
Kamo idete danas?
Tek smo stigli. Obilazimo područje.
Odmor?
Da, na odmoru smo.
Sretan put.
Hvala.
Koji vrag?
Od toga trenutka, policija, tajna služba, policajci u civilu
i obalna straža pratili su nas posvuda.
HOTELSKA SOBA U TAIJIU
Je li policija?
Da, vani su. Idemo straga.
BRDO IZNAD UVALE 5.30 H
Stigli smo u Taiji
i rano iduće jutro otišli u luku.
Brodovi su ubrzo isplovili, ukupno ih je bilo 13.
Nije ih bilo nekoliko sati.
Vraćali su se u formaciji, a crni dim sukljao je iz ispušnih cijevi.
Lupali su po stupovima u moru
kako bi potjerali veliko jato dupina prema kopnu,
a zatim ih usmjerili u uvalu iznad koje upravo stojim.
Ne vidim što se točno događa.
Puno je prskanja.
Ljudi se hrvaju s dupinima.
Što god bilo, ne žele da snimamo. Policija nas traži.
Teški su uvjeti za snimanje.
OSNIVAČICA, THE WHALE SANCTUARY PROJECT
Gonjenje dupina u Taijiu podupire i financira industrija vodenih parkova.
Živi dupin izrazito je skup.
Glavni je cilj hvatanje mladih dupina i kitova…
DRESIRANI DUPIN VRIJEDI VIŠE OD 100 000 DOLARA
…i prodaja vodenim parkovima.
Zarobljeništvo u betonskim spremnicima
oduzima im sve životne radosti.
Sve što moraju raditi, ne mogu.
Sve što ne žele raditi, prisiljeni su raditi.
Čitav život volio sam ići u vodene parkove,
no nikad se nisam zapitao kako su životinje dospjele onamo.
Saznavši da su povezani s kitolovom,
zakleo sam se da ih više neću posjećivati.
No svaki je dan u Taijiu bio isti.
Brodovi su isplovljavali i gonili dupine,
a onda je slijedilo zarobljavanje i klanje jata.
Stalno iznova.
Tjedan dana u Taijiu je proletjelo,
no i dalje nam nije bilo jasno zašto ih ubijaju.
Mrtvi dupini ne izvode trikove.
Lucy, što si saznala?
Prema podacima dostupnima na internetu,
od 2000. do 2015. godine na svakog uhvaćenog dupina
ubijeno je 12 drugih.
To nema smisla, ne razumijem zašto ih ubijaju.
Ako je godišnje gonjenje u Taijiu motivirano potražnjom za živim dupinima,
postavlja se pitanje zašto ubijaju dupine koji nisu odabrani?
Malo je razloga da ih se kolje.
Nema tržišta za meso dupina.
Zašto ih ne puste?
Razlog je suzbijanje štetočina.
Ribari dupine smatraju konkurencijom.
Smatraju da jedu previše ribe,
stoga ako se riješe dupina,
ostat će više ribe za njih.
U suštini, pokolj ovih dupina
reakcija je na prekomjerni izlov u Taijiu.
Ako su dupini kažnjavani zbog prelova,
onda bojkot vodenih parkova neće pomoći.
Odlučili smo saznati više u ribarskoj luci nedaleko Taijia.
KII-KATSUURA JUŽNI JAPAN
No odmah smo shvatili da ovo nije obična ribarska luka.
Ali.
Ali, što je?
Ovo je sve tuna. Ovo je industrija tunjevine.
Naišli smo na jednu od najvećih luka za tunu na svijetu,
gdje se iskrcavala plavoperajna tuna, najskuplja riba na svijetu.
Jedan je primjerak prodan na tokijskoj burzi ribe za više od tri milijuna dolara.
Čitao sam o njima.
One su gepardi oceana.
Toplokrvne su i imaju brže ubrzanje od Ferrarija.
Ali zbog visokih cijena, jure samo prema izumiranju.
Danas je ostalo manje od tri posto jedinki.
Prije nekoliko desetljeća bilo ih je obilje.
Nije samo plavoperajna. Sve vrste tune.
Ovdje ima svega. Ovo se prodaje diljem svijeta.
Industrija je vrijedna 42 milijarde dolara godišnje i prijeti joj prelov.
Naravno da će okriviti dupine.
Ubijanje dupina zbog pretjerane konzumacije ribe bila je laž.
Zapravo, ubijanje dupina izlika je za prekomjerni izlov.
Tako mogu i dalje sudjelovati u unosnoj industriji tunjevine
bez ikakve ekološke odgovornosti.
Saznao sam da je jedna velika tvrtka u vlasništvu Mitsubishija,
koji kontrolira 40 % plavoperajne tune u svijetu.
Sjedište im je u Japanu, pa smo ih iznenadili posjetom.
Možete li nam kratko objasniti
zašto istrebljujete ugroženu vrstu i kako je to povezano s ubijanjem dupina.
-Naša je tvrtka odbila, stoga… -Da.
Odbija bilo kakav intervju?
Da.
Zamoljeni smo da ugasimo kamere i odemo.
U luci sam primijetio da tuna nije jedina skupocjena riba u ponudi.
Morski psi su posvuda
i svima im režu peraje.
Ugasi kameru!
Ugasi!
-Ugasi kameru! -Zašto ne smijem snimati?
Peraje morskih pasa industrija je vrijedna nekoliko milijardi dolara,
a često je vode kriminalci u mafijaškom stilu.
AKTIVIST I KONZERVATOR ZA MORSKE PSE
Ne žele da ljudi s kamerama njuškaju
jer ne žele da se otkriju svi njihovi mutni poslovi.
Morske pse ubijaju zbog peraja
koje se šalju u Aziju, najviše u Kinu, za juhu,
koja je statusni simbol.
Nema nutritivnih vrijednosti ni bogzna kakav okus,
ali može koštati više od sto dolara po zdjeli.
Prizori rezanja peraja i izbacivanje iz luke samo je ojačalo moju znatiželju.
Saznali smo sve što smo mogli o lovu na dupine u Taijiu,
stoga smo odlučiti pratiti ovu priču
i istražiti utjecaj ove industrije na svjetske oceane.
Kratak let preko oceana od Japana nalazi se Hong Kong,
poznat po perajama morskih pasa.
Ulice su bile prepune peraja.
Na svakom uglu istovarivale su se velike količine.
Pokušali smo snimiti peraje,
no naišli smo na istu reakciju.
Idite! Ne!
Ne možemo snimati?
Udarit ćete me stolicom?
Dobro, odlazimo.
-Nema snimanja? -Ne.
Zašto? Zašto snimaš?
Zašto fotografiraš?
Nisi dobio dopuštenje.
Obriši to.
Prvo obriši.
Hej!
Snimanje se pokazalo težim od očekivanoga.
Da bismo vidjeli peraje izbliza, nabavili smo špijunske kamere.
SKRIVENA KAMERA
Kao mali sam ih se bojao.
Ne treba se bojati morskih pasa u oceanima.
Treba se bojati oceana bez morskih pasa.
Morski psi čine oceane zdravima,
održavaju riblje zalihe i drže ekosistem i koraljne grebene na životu.
Ako ih zbog peraja dovedemo pred izumiranje,
ocean će postati močvara. A tko će sljedeći izumrijeti?
Mi.
Nitko ne bi rekao da ću se ja zalagati za morske pse.
Nakon 12 godina u vojsci napao me morski pas.
Na protuterorističkoj vježbi u Sydneyu napao me morski pas bik.
Ali znanje briše strah.
Učio sam o problemima morskih pasa
radeći na snimanjima morskih pasa zadnjih deset godina.
Ispada da su morski psi jednako važni za očuvanje oceana kao kitovi i dupini.
Po prvi put morskim psima izumiranje prijeti zbog nas.
I populacije morskih pasa naglo opadaju.
Sabljaši, morski psi bikovi i mlatovke
izgubili su 80 do 99 % populacije u posljednjih nekoliko desetljeća.
To je dovelo do izumiranja nekih neočekivanih vrsta.
Otkad pratimo morske ptice, od otprilike 1950…
MORSKI BIOLOG, OCEANOGRAF, AUTOR
…populacija se smanjila za 70 %.
Ako pogledate kako se hrane, shvatit ćete zašto.
Lagano se spuštaju na površinu
i ubiru ribice s površine.
Najbolje rezultate postižu
kad grabežljivci tjeraju jata male ribe prema površini, gdje čigre mogu do njih.
Kad izlovite grabežljivce,
oni više ne tjeraju jata na površinu
i nema dovoljno hrane za ptice.
Sve manje ribe u oceanima
dovodi nas u izravnu konkurenciju s kitovima, dupinima i pticama za plijen,
što uzrokuje još veći pad njihovih populacija.
Morski psi su grabežljivci na samom vrhu hranidbenog lanca.
Ja to zovem prvom razinom.
SUOSNIVAČ, OCEANS ASIA
Jedu drugu razinu, manje, bolesne, slabe.
No ako maknete prvu razinu,
druga se onda prenapuči.
A druga razina jede treću.
Previše ih je pa će istrijebiti svoju lovinu, što je treća razina.
Sad druga razina nema što jesti i ona također izumire.
I to se prelijeva niz hranidbeni lanac do najmanjih organizama.
Kad govorimo o važnosti i spašavanju morskih pasa,
iako ih ljudi nužno ne vole,
oni su ključni za opstanak oceana.
Morski psi godišnje ubiju desetak ljudi godišnje u svijetu.
S druge strane, mi ubijamo između 11 i 30 tisuća morskih pasa svaki sat.
Nevjerojatno je da više od polovine ubijenih morskih pasa čini usputni ulov
komercijalnih ribarica.
Njih se kao nusproizvode baca u ocean.
Usputni ulov sva su morska bića koja nisu ciljana vrsta tijekom ribolova.
Šokirao me podatak da se u mrežama godišnje nađe 50 milijuna morskih pasa,
pomiješanih s našim omiljenim plodovima mora.
Prema studijama, do 40% posto ulova odmah se baca u more kao usputni ulov.
Većina ugine prije bacanja.
Borba protiv juhe od peraja samo je pola posla.
Problem je što je konzumacija ribe možda i štetnija od industrije peraja
jer je industrija peraja ograničena na Aziju,
dok čitav svijet jede ribu.
Usputni ulov nevidljiva je žrtva ribarske industrije.
Industrija to naziva „slučajnim prihodom“,
ali ništa u vezi s tim nije slučajno.
Uključeno je u računicu ribarenja.
Ondje gdje imamo bolji uvid u usputni ulov brojke su zabrinjavajuće.
Dat ću vam primjer.
Na Islandu je u mjesec dana
jedna ribarska flota uhvatila 269 obalnih pliskavica,
otprilike 900 tuljana četiriju različitih vrsta,
i 5000 morskih ptica.
A to je samo jedna mala zona u jednom malom dijelu Islanda.
Kad uzmete u obzir sve oceane, količina usputnog ulova je golema.
Još gore, ovakvo destruktivno ribarenje
godinama se označava kao održivo
oznakom kojoj sam oduvijek vjerovao,
plavom kvačicom MSC-a.
Tražio sam intervju s organizacijom koja izdaje oznake,
ali nisam dobio odgovor.
U međuvremenu sam otkrio da postoje stotine uredbi o ribarenju
koje bi trebale smanjiti usputni ulov.
Međutim, s više od četiri i pol milijuna komercijalnih ribarica u svjetskim morima,
vlade su u praksi odustale od nadzora poštivanja tih uredbi.
No jedna zaštitnička organizacija ispunjava tu institucionalnu prazninu.
Volonteri koji plove diljem svijeta,
izlažući se opasnosti kako bi zaštitili morski svijet i stali na kraj kriminalu.
Organizacija Sea Shepherd potopila je 13 ilegalnih brodova za ribolov i kitolov
i nabila još pet drugih, bez ijedne ljudske žrtve.
A kroz bliske susrete s industrijama koje uništavaju oceane,
došli su do šokantnih otkrića.
Sea Shepherd nedavno je otkrio da na francuskoj obali Atlantika
godišnje i do 10 000 dupina strada kao žrtve usputnog ulova.
To je deset puta više od dupina ubijenih u Taijiu,
a nitko nije znao.
To traje već najmanje 30 godina
jer je francuska vlada uspješno prikrivala taj problem.
Ljudi vole dupine, a većina ih ni ne sluti
da konzumacijom ribe potpisuju smrtnu presudu dupinima u Francuskoj.
Ono što većina ljudi ne shvaća,
komercijalni ribolov najveća je prijetnja kitovima i dupinima.
Više od 300 000 kitova i dupina svake godine strada kao usputni ulov.
Što je s oznakama održivosti poput „Dolphin Safe“ tune?
Mi koji provodimo toliko vremena na pučini
znamo da oznake često prikrivaju stvarno stanje.
Uhvatili smo ribaricu koja je ubila 45 dupina da bi ulovila osam tuna,
a njihov ulov ima oznaku „ulova sigurnog za dupine“.
Dosad sam došao do šokantnih otkrića, no ovo je nevjerojatno.
Nisam uspio potvrditi te podatke,
a imao sam sumnji u optužbe iz Sea Shepherda.
Stoga sam se odlučio sastati s organizacijom koja daje tu oznaku,
Institutom Earth Island.
Koliko dupina mora stradati u mreži da tuna ne bi bila „sigurna za dupine“?
Nula. Jedan.
Dakle, jedan dupin i izbačeni ste.
Možete li jamčiti za svaku limenku?
Ne. Nitko ne može.
Kako da znamo što rade kad se otisnu na ocean?
Imamo promatrače na brodu.
Mogu ih podmititi.
Čekajte, jesu li promatrači često na brodovima?
Nisu redovito.
Nitko ne promatra ubijaju li dupine ili ne.
Kako onda biti siguran?
Pogotovo kad plaćaju korištenje oznake „Dolphin Safe“.
Zapravo se svodi na vjerovanje kapetanu na riječ.
Kapetan napiše u izvješće „Nisam ubio dupina.“
„Dobro. Evo ti oznaka. To će vas stajati bla-bla.“
Dakle, ako sam dobro shvatio,
promatrači su rijetko prisutni i podmitljivi?
Ne možete jamčiti da je tuna sigurna za dupine?
To je istina u smislu funkcioniranja sustava.
Što onda možemo poduzeti da zaštitimo dupine?
Poručujemo im da kupuju tunu s našom oznakom „sigurno za dupine“.
Ali ne jamčite da je sigurna.
Nitko vam to ne može jamčiti.
Ako ne jamčite da je sigurno za dupine, zašto se tako zove?
Možemo donekle jamčiti da je sigurno.
Ali rekli ste mi da ne možete jamčiti.
Ne možemo jamčiti jednako kao što…
Svijet je ponekad komplicirano mjesto.
Sukob interesa?
Da, sukob interesa. Ja smatram da je to prevara.
Radio sam za njih i otišao. Plaća je 100 000 dolara godišnje.
Životno osiguranje. To si ne mogu ni priuštiti.
Svega sam se toga odrekao zbog njihove lažne „Dolphin Safe“ oznake.
Ne želim imati veze s tim.
Nisam mogao vjerovati što čujem.
Međunarodno priznata oznaka potpuna je izmišljotina
jer ne jamči baš ništa.
Počeo sam se pitati što se još prikriva.
Čak i grupe koje govore o plastici u moru…
NOVINAR, AUTOR, EKOLOG
…nerado govore što čini većinu te plastike,
a to su ribarske mreže i ribarska oprema.
Slušamo o tihooceanskom otoku smeća
i pomislimo: „Grozno! Naši štapići za uši i plastične vrećice
plivaju u velikom tihooceanskom otoku smeća.“
Čak 46 % toga čine odbačene ribarske mreže,
koje su mnogo opasnije za morski život od naših plastičnih slamki
jer služe za ubijanje.
To je toliko očigledno, zašto ne govorimo o tome?
Zašto ni aktivisti protiv plastike ne govore o ribolovu?
Kako nisam čuo za ovo?
Ribarice bacaju velike količine užadi i mreža,
a to je ozbiljan problem.
I neka od najizoliranijih mjesta preplavljena su ribarskom opremom.
Poput otoka Henderson u Tihom oceanu
i Svalbarda u Arktičkom krugu.
Štoviše, kad se detaljnije istraže nasukani kitovi u Ujedinjenom Kraljevstvu,
u želucu su imali najviše ribarske opreme.
To je šaka u oko koju nitko ne spominje.
Otkrio sam i da niti postavljene za ribolov parangalom
svaki dan mogu obujmiti planet 500 puta.
Iako se morske kornjače ne love komercijalno,
šest od sedam vrsta morskih kornjača osjetljivo je ili ugroženo.
Ne zbog klimatskih promjena, onečišćenja oceana ili plastike,
već zbog ribolova, ali o tome nitko ne govori.
Opet, ako je to istina, zašto nisam čuo za to?
Svi se naslovi koncentriraju na plastične slamke.
Stoga sam proučio istraživanja.
Prema globalnoj studiji, zbog plastike umre najmanje 1000 kornjača godišnje.
Međutim, samo u Sjedinjenim Državama,
ribarice godišnje uhvate, ozlijede ili ubiju 250 000 morskih kornjača.
Ako se kornjača sa slamkom u nosu toliko proširila,
zašto ovo nije na svim naslovnicama?
Na stranicama vodećih organizacija koje se bore protiv plastike u morima
našao sam nebrojene tekstove
protiv korištenja svega od vrećica za čaj do žvakaćih guma.
Ali nema rješenja za ribolovnu opremu,
ako je uopće spominju.
Umjesto toga, plastične slamke zauzimaju 99 % posto razgovora,
što je još gore s obzirom na to
da plastične slamke čine samo 0,03 % plastike u oceanima.
To je kao da pokušavate zaustaviti sječu Amazonije bojkotiranjem čačkalica.
Kao kap u oceanu.
Ako je ribarska oprema problem,
zašto moja omiljena organizacija protiv plastike ne govori o tome?
KOALICIJA PROTIV ZAGAĐENJA PLASTIKOM
Prema PPC-u, što je glavni izvor plastike u tihooceanskom otoku smeća?
Mikroplastika.
U tihooceanskom otoku smeća najviše nalazimo mikroplastiku.
Najnovija studija pokazala je da 46 % smeća ondje čine ribarske mreže,
a većinu ostatka čini razna ribolovna oprema.
Ne bi li to bila većina?
Ne bih rekla da većinu plastike čine ribarske mreže.
Ondje je kombinacija svega.
Ali većina znači više od 50 %,
a više od 50 % smeća u otoku vezano je iz ribarstvo.
Ne bi li to bila većina?
Da, ako je približno 50 %, to je…
Da, ribarske mreže.
Po udjelu, ništa drugo ne može se usporediti s tim.
No ono što treba naglasiti jest da su te ribarske mreže plastične.
Mogu li ljudi pomoći zaustaviti zagađenje ribarskim mrežama?
Jedna od mogućnosti je eliminirati
ili drastično smanjiti konzumaciju ribe
i dopustiti populacijama da se oporave.
Također, to bi uklonilo potrebu za tolikom opremom za ribolov.
Zašto ova važna poruka nije navedena na vašim stranicama?
Ne znam, ja ne vodim našu stranicu.
To bi trebao pitati Diannu.
Ona je osnivačica, ona ima…
Može vam dati bolji odgovor.
PREDSJEDNICA KOALICIJE PROTIV ZAGAĐENJA PLASTIKOM
Jackie kaže da je jedan način borbe protiv opasnih ribarskih mreža
odbijanje konzumacije ribe.
Zašto ta važna poruka nije navedena na vašim stranicama?
Poruka potrošačima da jedu manje ribe?
Da, to nije moj fokus.
-Razumijem te. -Da.
Nemam vremena. Imamo događaj.
Možeš li isključiti kamere? Hvala.
Ne želim ulaziti u to.
Nemam stav o tome.
Razgovarao sam s ljudima o problemu ribarskih mreža u oceanima.
Jackie kaže da treba eliminirati ili manje konzumirati ribu.
Nije rekla „eliminirati“.
-Jest. -Nije.
…eliminirati ili drastično smanjiti konzumaciju ribe.
-Jest, rekla je… -Nije rekla „eliminirati“.
Ne razumijem što se zbiva.
Čemu takav antagonizam zbog tako logičnog pitanja?
Preostalo mi je samo pratiti novac.
To sam i učinio.
I pojavio se odgovor.
PPC JE PROJEKT INSTITUTA EARTH ISLAND
Naravno da šute o mrežama.
Koalicija protiv zagađenja plastikom dio je Instituta Earth Island,
onog koji stoji iza oznake „Dolphin Safe“ tunjevine
i koji potpomaže prodaju plodova mora.
Zato šute o vodećem izvoru zagađenja plastikom u mnogim dijelovima svijeta.
Potpuno je točno da moramo koristiti mnogo manje plastike.
No čak i da ni jedan gram plastike ne završi u oceanu
od danas nadalje,
i dalje bismo uništavali te ekosisteme
jer je komercijalni ribolov daleko najveći problem.
Nije samo mnogo štetniji od plastike,
već i od zagađenja uslijed naftnih mrlja.
Najveće izlijevanje nafte ikad bio je Deepwater Horizon u Meksičkom zaljevu.
Goleme količine nafte mjesecima su curile u more.
Svi su bili zgroženi uginulim životinjama koje je nafta izbacivala na plaže.
No ribarska industrija u Meksičkom zaljevu ubije više životinja dnevno
nego ta mrlja u više mjeseci.
Velika područja zatvorena su za ribolov zbog mogućnosti onečišćenja naftom,
stoga je Deepwater Horizon zapravo pomogao životu u moru
jer je dobio predah od ribolova.
Teško mi je prihvatiti da ribar na svojoj maloj brodici čini toliku štetu.
-Da. -U čemu je stvar?
Od djetinjstva usađuje nam se jedna vizija ribarske industrije.
Mali crveni brodić plovi svjetlucavim morem
s kapetanom Birdseyeom, bijele brade, sjajnih plavih očiju i s mornarskom kapom.
Naravno, u stvarnosti to je brod smrti,
izuzetno učinkovit tehnološki stroj.
Imate nevjerojatno snažne brodove,
goleme ribarice,
čija je svrha pokupiti životinje
koje su temelj morskog hranidbenog lanca.
Ribu.
Napokon sam osjećao da sam na dobrom putu,
ali frustriran što medijska pozornost isključivo na plastici i fosilnim gorivima
odvraćaju pozornost od samozatajne industrije s puno većim učinkom na more.
Kopajući dublje, saznao sam da to vrijedi i za koraljne grebene.
Predviđa se da ćemo do 2050. godine izgubiti 90 % koraljnih grebena,
a kao glavni uzrok navode se isključivo klimatske promjene.
Malotko spominje da su ribe ključne za život koraljnih grebena.
SKRIVENE RIBE DRŽE KORALJE NA ŽIVOTU
Ekosistem grebena ovisi o recikliranju.
MORSKI BIOLOG I EKOLOG
Koralji se hrane izlučevinama tih bića.
Kad ribari hvataju tu ribu,
ne pati samo ona.
Tvari koje ribe ispuštaju hrana su za koralje,
stoga oni više nemaju nutrijente za regeneraciju.
Ribolov je postao prijetnja za grebene diljem svijeta.
Od Bliskog istoka do Kariba,
gdje je nestalo 90 % riblje populacije koja je ondje prosperirala tisućljećima.
Naši su oceani na prekretnici i trebam konkretne odgovore.
Htio sam intervjuirati ljude koji se posvetili život očuvanju mora,
počevši od živuće legende
i jedne od mojih najvećih uzora.
Ja sam Sylvia Earle, oceanografkinja, stalna istraživačica National Geographica,
osnivačica Mission Bluea i tvrtke Deep Ocean Exploration and Research.
Vidjela sam promjene kroz godine.
Sudjelovala sam u dobu najvećih oceanskih istraživanja.
Ali istodobno i dobu najvećih gubitaka.
Od sredine 20. stoljeća,
ljudi su iz oceana uspjeli ukloniti goleme količine morskoga svijeta.
Prema procjenama, sredinom 21. stoljeća,
ako nastavimo izlov ribe ovim tempom,
komercijalni će ribolov izumrijeti jer više neće biti ribe.
U Sjevernom moru 1830-ih godina
prosječna je ribarica hvatala jednu do dvije tone konjskih jezika dnevno.
Danas, čitava ribarska flota ondje uhvati oko dvije tone konjskih jezika godišnje,
što znači da te riblje vrste danas ima tisuću puta manje nego tada.
Ratujemo s oceanima.
OSNIVAČ, PARLEY FOR THE OCEANS
Pobijedimo li, sve ćemo izgubiti.
Čovječanstvo ne može preživjeti s mrtvim morem.
Problem je potpuna industrijalizacija ribarstva.
Uništavamo sve redom velikom brzinom.
Komercijalni ribolov u suštini je masovni krivolov.
Svake godine izlovi se 2,7 trilijuna ribe,
odnosno svake minute ubija se pet milijuna jedinki.
Nijedna druga industrija nije ubila toliko životinja,
a kamoli divljih vrsta koje jedva poznajemo.
To je negdje gotovo dovelo do izumiranja ribljih populacija.
Možda najšokantniju činjenicu iznio je jedan od vodećih stručnjaka za ribarstvo.
Ako se nastave trendovi u ribarstvu,
oceani će se gotovo isprazniti do 2048. godine.
Ova saznanja sve su me više pogađala
jer sam počeo shvaćati koliko su vrste međuovisne
i koliko važnu kemijsku ulogu igraju za oceane, ali i Zemljinu atmosferu.
Zvuči nevjerojatno,
ali snaga životinja koje se kreću gore-dolje uz vodeni stupac,
u smislu miješanja,
veća je od snage vjetra, valova,
plimi i oseka i morskih struja zajedno.
To ima ogroman učinak
na fiziku, kemiju i biologiju mora.
Ta kretanja možda su jedan od načina na koji ocean upija toplinu iz atmosfere.
Bića koja plivaju kroz vodeni stupac pokreću poniranje toplih površinskih voda
i miješanje s hladnom vodom ispod.
Potrebno je još istraživanja,
ali desetkovanje morskog života možda ometa ovaj proces
i pridonosi toplijim temperaturama mora.
Poanta je da su oceani i život u njima
važniji klimatski čimbenici nego što smo očekivali.
Ispada da je život u oceanima presudan
za zadržavanje ugljika i sprečavanje njegovoga odlaska u našu atmosferu.
Znamo da očuvanje ili sadnja stabala pomaže smanjiti udio ugljika,
ali ništa nije važnije od očuvanja integriteta oceanskih sustava.
Te velike životinje, čak i one male,
vežu ugljik za sebe i vuku ga prema dnu oceana.
Ocean je najveći spremnik ugljika na planeti.
Borba protiv klimatskih promjena počinje tako da ostavimo ocean na miru.
OSNIVAČ, SEA SHEPHERD
Zemlja je svemirski brod na putovanju po galaksiji.
Orbitiranje traje 250 milijuna godina. Svaki brod ima sustav za održavanje života
koji osigurava hranu i zrak, regulira klimu i temperaturu.
Tim sustavom upravlja posada stanovnika Zemlje.
Ako bespoštedno ubijate tu posadu, s vremenom će vam ponestati tehničara.
To je ono što se događa, ubijamo posadu.
Saznao sam da su morske biljke vrlo važni članovi ove naše posade.
Ove obalne biljke mogu sačuvati 20 puta više ugljika od kopnenih šuma.
Štoviše, 93 % ugljičnog dioksida na Zemlji pohranjeno je u oceanima,
uz pomoć morske vegetacije, algi i koralja.
Gubitak samo jedan posto ovog ekosustava
jednak je ispušnim plinovima 97 milijuna automobila.
Izlovom ribe iz oceana u suštini vršimo deforestaciju oceana.
Uz sami izlov ribe,
i metode izlova doprinose pustošenju staništa i ekosustava.
Još više jer većina to ne vidi.
Kočarenje je daleko najrazorniji oblik ribolova.
Najveće koče mogle bi progutati čitave katedrale ili 13 mlažnjaka.
Koče po dnu vuku teške utege koji se urezuju u nekad bogato morsko dno,
ostavljajući za sobom samo pustoš.
To je jednako krčenju nedirnute amazonske prašume,
čak i mnogo gore.
Svake se godine gubi oko 25 milijuna hektara šume,
što je jednako gubitku 27 nogometnih igrališta u minuti.
Međutim, procjenjuje se da se kočarenjem godišnje uništi 3,9 milijardi hektara.
To je jednako gubitku 4316 nogometnih igrališta svake minute.
Kad se zbroji na godišnju razinu, to je jednako kopnenoj masi
Grenlanda, Norveške, Švedske, Finske,
Danske, Ujedinjenog Kraljevstva, Njemačke, Francuske, Španjolske, Portugala, Italije,
Turske, Irana, Tajlanda,
i Australije zajedno.
Gdje su velike ekološke grupe? Zašto se nisu zalijepile za ovo?
Toliko je očito.
Pred nosom nam je.
Ribarska industrija uništava ribu i ostatak života u morima.
Koliko očitije treba biti?
Ali grupe većinom šute.
Ne prozivaju je zbog toga.
Svjesno se ne bave najvažnijim problemom.
Mnogi istraživači smatraju da bismo trebali zaštititi 30 % oceana.
Međutim, zaštićena područja trenutno čine samo pet posto.
Ali to nije prava slika jer je ribolov dozvoljen u više od 90 % tih područja.
Dakle, u stvarnosti je regulirano manje od jedan posto oceana.
Vlade često govore o zaštiti morskih područja.
Jednu su ministricu u razgovoru pitali
kakvu će dodatnu zaštitu dobiti to jedno zaštićeno područje.
„Zabrana industrijskog ribolova?“
„Ne.“
„Zaštita od bušenja nafte?“
„Ne.“
„Od čega ste ga onda zaštitili?“
„Još ćemo više ograničiti vožnju kajacima.“
Ozbiljno? Vožnju kajakom?
To je jedino što je mogla smisliti?
To je sramota.
Budući da ribolov gotovo nigdje nije zabranjen,
a globalne riblje populacije na rubu su propasti,
počeo sam se pitati je li održiva morska hrana uopće moguća.
Tražila sam uzduž i poprijeko, stvarno,
primjer gdje bi izlov životinja u velikim količinama
bio održiv.
To jednostavno ne postoji.
Teško je reći:
„Ovdje je ribolov u redu, a ondje nije.“
Tko bi postavljao granice?
Kako biste znali je li riba ulovljena ilegalno
ili dolazi iz održivog načina ribolova?
Kao prvo, to ne postoji. Nemoguće je.
Ne postoji održivo ribarstvo. Nema dovoljno ribe da se to ostvari.
Danas je sve „održivo“.
Nije. To je marketinška fraza.
Ne slažete se s preporukom organizacija da štitimo oceane jedenjem održive hrane?
Ne slažem se.
Oni zapravo podilaze masama.
Žele potporu ljudi koji jedu ribu.
To je bio problem Sierra Cluba kad sam bio njihov direktor.
Nisu htjeli javno progovoriti protiv lova, ribolova i konzumacije mesa
jer su se bojali gubitka članova.
Mnoge takve grupe ne zanima rješenje, već samo iskorištavanje problema.
Postoji mnogo grupa. Klimatske promjene, zaštita okoliša…
To je posao umirivanja savjesti.
Stranice Oceane, najveće svjetske organizacije za zaštitu morskog svijeta,
nigdje ne spominju smanjenje ili eliminaciju konzumacije ribe.
Umjesto toga, navode kako ćete doprinijeti spasu ribe tako je jedete.
Oceana se zalaže za održivo ribarenje,
stoga sam želio da mi to objasne.
Što zapravo znači „održivi ribolov“? Tko to definira?
To je komplicirano pitanje.
Održivost kao takva nije definirana.
Ne postoji definicija održivosti za ribarsku industriju.
Nije li zbunjujuće reći „jedite održivu ribu“
ako ne postoji definicija iste?
Apsolutno.
Potrošač trenutno ne može znati koja je riba održiva, a koja nije.
Nudi se pregršt savjeta, no potrošač ne može donijeti informiranu odluku.
Ako nitko ne zna što to znači,
ne bi li bilo učinkovitije predložiti smanjenje ili prekid konzumacije ribe?
Ne bi li to bilo najbolje za ocean?
To je…
Teško je odgovoriti na tako slojevito pitanje
s tako malo vremena za razmišljanje.
Nemamo stav o tome.
To nam se pitanje ne postavlja.
Samo napišete na web stranicu:
„Najbolje što možete učiniti za ocean je jesti manje ribe.“ Tako nešto.
Iz ureda Oceane otišao sam s još manje povjerenja u njih,
razočaran što nemaju odgovor na jednostavno pitanje o održivosti.
Možda će vladine institucije imati bolji odgovor.
Ipak je to drugi najvažniji savjet na stranicama Oceane.
Stoga sam otišao samom vrhu.
EUROPSKI PARLAMENT
Sastajem se s EU povjerenikom za ribarstvo i okoliš
koji je nedavno progurao zabranu jednokratne plastike.
Koja je definicija održivog ribolova?
Zamislite da imate novac u banci.
Imate kapital. Stavite, ne znam, 100 eura u banku.
Tih 100 eura, kapital, donosi vam kamate.
Dok god uzimate i trošite samo kamatu,
a ne dirate kapital,
to je održivost.
Čim počnete uzimati i kapital
ušli ste u neodrživi krug.
Da iskoristim vašu ekonomsku analogiju,
oceani nisu samo u dugovima, već u snažnoj depresiji.
Zar ne bismo trebali prestati trošiti?
Jasno, ne možemo otići u drugu krajnost i reći:
„Jedino je rješenje obustaviti sav ribolov.“
Ne možemo to učiniti.
Vaša vlada poduzima krajnje mjere da zabrani jednokratnu plastiku,
a ribolov uzrokuje mnogo više štete.
Zašto onda ribarska industrija ima poseban tretman?
Za mene cilj nije zaustaviti ribolov.
Za mene je cilj da ribolov bude održiviji.
Održiviji ribolov znači još više nečega što ne pomaže
i što se ne može ni definirati.
A ako nema jasne definicije,
što to znači za certifikacijske grupe poput MSC-a, koji mi se još nisu javili.
Marine Stewardship Council?
-Da. -O, Bože.
Navodiš me na temu Marine Stewardship Councila…
Koliko želim reći?
Neke njihove ribarske tvrtke imaju nevjerojatne količine usputnog ulova.
To se zanemaruje jer se broj ubijenih životinja smatra održivim.
Ali to nije ono što potrošač traži.
Potrošač želi da ne strada ni jedan morski sisavac ili ptica
da bi ta riba došla na njihov tanjur.
U nekim slučajevima ta oznaka na konzervi ne znači ništa.
Na papiru prikažu da je jedenje održivo proizvedenoga lososa
bolje od ubijanja plavoperajne tune
i tako stvaraju opravdanje za potrošača.
To je kao da kažete da je održivije ubiti polarnog medvjeda nego pandu.
Zapravo ni jedno nije održivo ni ispravno.
Postoji li ikakva mogućnost za intervju s nekim iz MSC-a?
Bojim se da ne.
Trenutno nema nikoga u uredu. Puno je konferencija.
Nakon nebrojenih telefonskih odbijenica, odlučili smo osobno otići u njihove urede.
Bok, ja sam Ali.
Mjesecima pokušavam dobiti razgovor s nekim iz MSC-a.
Imam pitanja o održivom ribolovu.
Bih li mogao kratko razgovarati s nekim?
Rekli su nam da pričekamo dok nam ne pronađu sugovornika.
Nakon pola sata paničnih pogleda zamoljeni smo da odemo.
MSC me ponovo otkantao.
Najveća organizacija za održivu hranu iz mora
ne želi razgovarati sa mnom o održivosti.
Preostalo je samo pratiti novac.
Nije trebalo dugo da otkrijem velik sukob interesa.
Jedan je od osnivača MSC-a korporacija Unilever,
tada veliki trgovac plodovima mora.
Iako su nebrojene ribarske flote osiromašivale i uništavale populacije,
u 20 godina, certifikat je odbijen tek nekolicini ribarskih tvrtki.
Najšokantnije je saznanje da preko 80 % od 30 milijuna funta godišnje zarade
dolazi od licenciranja njihovog loga.
Što više plavih kvačica podijele, više novca zarade.
Za mene su te oznake izgubile svaku vjerodostojnost.
I drugi pokušaji reguliranja industrije bili su neuspješni.
Vladine promatrače, koji imaju zadatak nadzirati ribolov na brodovima,
ubijali su i bacali u more,
poput Keitha Davisa, 41-godišnjeg američkog promatrača
koji je nedavno nestao uz peruansku obalu.
U Papui Novoj Gvineji nestalo je 18 promatrača u samo pet godina.
Na Filipinima je 2015. g. promatračica Gerlie Alpajora…
SMRT
…primila prijetnju smrću od obitelji ilegalnog ribara.
Nedugo zatim posjetili su je naoružani muškarci
i hladnokrvno je ubili metkom u glavu pred njezina dva sina.
Kriminal u ribarstvu treba promatrati
u kontekstu međunarodnog organiziranog kriminala.
Isti sindikati koji stoje iza ilegalnog ribolova
odgovorni su za krijumčarenje droge,
trgovanje ljudima i druge zločine.
Ako im ometaš posao, riskiraš vlastiti život.
Ali nemoj se iznenaditi koliko će daleko vlade ići da spriječe razotkrivanje
gospodarskih aktivnosti na moru koje subvencioniraju.
Subvencija je novac obveznika koji se daje industriji
kako bi cijena proizvoda ili usluge bila umjetno niska.
U sve više zemalja subvencije su veće od vrijednosti ribe koja se ulovi.
Čak i ako ne jedete ribu, svejedno održavate ribolov
kroz plaćanje poreza.
EKOLOGINJA
Šokantno je da subvencioniramo ribarsku industriju
s negdje oko 35 milijardi dolara,
što je iznos koji je prema UN-u dovoljan za borbu protiv gladi u svijetu.
Subvencije su prvotno bile instrument za sigurnu opskrbu hrane.
Ironično, sad su postale uzrok nestašica u mnogim zemljama u razvoju.
Ribolov EU flota u regijama poput zapadne Afrike
potaknut je subvencijama EU-a.
Lokalna poduzeća ne mogu se nositi s gospodarskom snagom Europske unije.
To je samo nastavak tradicije pljačkanja afričkog kontinenta.
Ove intenzivne ribolovne operacije nisu samo desetkovale ribu,
već su i uništavale gospodarstva.
U SAD-u,
i do trećine uvezene ribe iz divljeg ulova
ilegalno je uhvaćeno, a time i ilegalno prodano.
Ukradena, često iz potrebitih zemalja, gdje se sad odvijaju ratovi za ribu.
Jedan od povoda za rast zloglasnih somalijskih gusara
zapravo je ilegalni ribolov.
Nekoć su bili skromni ribari koji prehranjuju obitelj.
Početkom građanskog rata,
strane ilegalne ribarice,
pravi gusari današnjice,
počele su krasti njihovu ribu.
Uzimajući hranu iz njihovih usta,
prisilili su somalijske ribare da pronađu drugo zanimanje.
Ovakva pljačka afričke obale događa se diljem kontinenta.
Sea Shepherd želi tome stati na kraj.
U suradnji s vladama lociraju i uhićuju posade ilegalnih ribarica
u zemljama poput Liberije.
MONROVIA, LIBERIJA ZAPADNA AFRIKA
Unatoč upozorenjima da ne putujemo onamo,
pridružili smo se Sea Shepherdu kako bismo izbliza svjedočili problemu.
Susrećemo uglavnom strane flote
iz zemalja koje su iscrpile svoje zalihe
i zato odlaze sve dalje kako bi to nadoknadile.
Koriste sve sofisticiranije tehnologije kako bi povećale ulov.
Te strane flote love ilegalno.
Ovdje hvataju količine velike vrijednosti, to je zlatna groznica.
Naše su obalne vode postale švedski stol
dok nedavno nismo počeli obraćati pozornost i kontrolirati to.
Kad idemo na takve operacije s vojskom, pristupamo im s najvišom razinom opreza.
Znamo da je to piratstvo i da je situacija opasna.
LIBERIJSKE VODE 174 KM OD OBALE NADZOR ILEGALNOG RIBOLOVA
Odmah je postalo jasno zašto vrijedi zaštititi ocean uz zapadnu Afriku.
To je jedno od zadnjih utočišta života u oceanima,
vrvi rijetkim i divnim bićima svih vrsta.
Nebrojene vrste proputovale su Atlantik kako bi se našle u ovim vodama,
utočištu za parenje i hranjenje,
u ravnoteži i harmoniji kakve nisam vidio nigdje drugdje.
No jedna druga vrsta putuje do ovih voda iz potpuno drukčijih razloga.
Brzo smo vidjeli kako Sea Shepherd i Liberijci lociraju i zauzimaju ribarice.
Nisam stigao ni pohvatati sve te meni nepoznate vrste koje umiru u mrežama.
No ispod palube postalo je jasno da su ovi brodovi plutajuće klaonice.
Ovo je skladište samo jedne ribarice.
Ovo je samo vrh, brod je ispunjen s možda i stotinama tisuća raznih riba.
Potrebna je vojna operacija da biste se ukrcali na ribaricu.
Stoga mogu prodavati ovu ribu kao održivi ulov i nitko ne bi znao.
Ne vidim kako je moguće provoditi zakone o održivom ribarenju
s toliko ribarica na morima.
Ne vidim kako je to izvedivo.
LIBERIJSKE VODE 3.30 H
Ilegalni ribolov posebno je raširen pod okriljem noći,
kad ribarice ulaze u tuđe teritorijalne vode i kradu ribu.
Ali tada je Sea Shepherd najzaposleniji.
Da, ukrcat ćemo se na plovilo, moramo krenuti što prije.
Primljeno.
Sea Shepherd uočio je plovilo na horizontu i na radarima.
Možda je ilegalna ribarica. Uskoro ćemo doznati.
ČETIRI SATA POSLIJE
Brod je bio kineska kočarica.
U skladištu su bile ogromne količine ilegalno ulovljene ribe.
Brod je zadržan i kažnjen.
To je samo jedna bitka,
no ostalim brodovima poslana je jasna poruka
da nezakonite radnje sad imaju posljedice.
Nakon izlaska Sunca, tijekom priprema za odlazak ilegalne ribarice u luku,
neki su ljudi veslali prema brodu.
Sjetio sam se upozorenja na gusare, ali ovi ljudi nisu izgledali kao gusari.
Zašto riskiraju život na otvorenom moru?
A onda sam vidio ovo.
Bili su gladni.
Duž ove obale žive ljudi koji su ovdje od pamtivijeka.
To je njihov način života.
Puštanjem industrijskog ribolova toliko blizu njihovoj zoni
oni više nemaju izgleda za dobar ulov.
Ako ne može uloviti koliko mu treba
jer je komercijalna ribarica pokupila svu ribu,
mora ići dalje od obale.
Ljudi odlaze bez prsluka za spašavanje. To je opasno.
Ako padneš iz čamca ili kanua, gotovo je.
Ribari na moru imaju jedan od najopasnijih poslova.
Konteksta radi, u Iraku je ubijeno 4500 američkih vojnika
u 15 godina.
U istom periodu na poslu je stradalo 360 000 radnika u ribarstvu,
odnosno 24 000 radnika godišnje.
Zapadnoafrički ribolovci u kanuima
imaju najvišu stopu smrtnosti od svih ribolovnih poslova na svijetu.
Golemi broj ljudi ovisio je o ribi koje više uglavnom nema.
To je prouzročilo mnogo gladi,
ne samo na obali, nego i tisućama kilometara u unutrašnjosti.
Što ljudi rade umjesto ribolova?
Love kopnene divlje životinje.
To nije imalo samo razorne posljedice za životinjski svijet na kopnu,
već ima znatan učinak i na ljudske živote
jer je trgovina mesom divljih životinja odgovorna za epidemije ebole.
To je dokazano u znanstvenoj literaturi.
Krađa ribljih zaliha
pospješuje ili uzrokuje širenje ebole u zapadnoj Africi.
Boravak u Liberiji bližio se kraju,
a ja sam se pitao postoji li kakva metoda ribarenja koja bi ponudila rješenje
za ekološke i ljudske posljedice ove industrije.
Tračak nade pojavio se u obliku ribogojstva.
Ta je industrija na glasu kao ekološki način da prehranimo svijet
bez problema ribolova u divljini.
Bez usputnog ulova, ilegalnog ribolova,
oštećenja morskog dna,
ubijanja ugroženih vrsta,
i opasnih uvjeta rada, to je upravo ono što sam tražio.
Mnogi pogrešno pretpostavljaju da je ribogojstvo izvor održive ribe,
nasuprot ribarenju,
ali zaista nije tako.
Mnogo je problema vezano uz ribogojstvo.
To su onečišćenje i bolesti, a moramo se pitati i čime hrane tu ribu?
Čime ih hrane?
Industrija tvrdi da je za uzgoj kilograma lososa
potrebno samo 1,2 kilograma hrane.
No saznao sam da je ta hrana višestruko prerađena
i proizvedena od ribljeg brašna i ulja,
što zahtijeva veliku količinu ribe.
Dakle, za tu se hranu potroši mnogo više ribe nego što će se proizvesti.
Ribogojstvo samo je prikriveno ribarenje.
Još su šokantniji razmjeri do kojih se ribogojstvo već razvilo.
Danas oko 50 % morskih proizvoda dolazi s ovakvih farmi,
ogromnih kaveza u oceanu s desecima tisuća riba.
Odlučili smo napustiti Liberiju i otići u Škotsku,
jednog od vodećih svjetskih proizvođača lososa.
Sve velike tvrtke odbile su intervju,
stoga se sastajemo sa zviždačima iz te industrije.
Industrija lososa u Škotskoj jako je moćna.
Govorimo o korporacijama koje vrijede milijarde
i imaju resurse i vještine da oblikuju narativ
i puštaju van samo informacije koje im odgovaraju.
Kad sam odlučio zabilježiti probleme na jednoj od farmi,
ondje sam snimio možda najgoru zarazu morskim ušima ikad.
Corin je uspio snimiti lososa
kojega jedu parazitske morske uši,
realnost u ribogojilištima diljem svijeta.
Tužno je gledati kako ova divna vrsta,
koja je milijunima godina evoluirala da može preplivati oceane
i vraćati se u riječna mrijestilišta gdje su rođeni,
sad pliva u krug u vlastitoj prljavštini.
Prema procjenama, svaka farma lososa u Škotskoj proizvodi organskog otpada
kao grad od 10 do 20 tisuća ljudi.
Kad se to sve zbroji, škotska industrija uzgoja lososa
proizvodi organskog otpada koliko i čitava Škotska u godinu dana.
Zatim se sastajem s aktivistom Donom Stanifordom,
koji godinama krišom razotkriva stvarno stanje u ribogojilištima.
Ovaj put idemo s njim.
Ovo je farma lososa Marine Harvest i odvratno je.
Ovo je smrad škotskog lososa.
Ovamo lososi s farme idu umrijeti.
I do 50 % lososa umire prije nego što završi na tanjurima.
A ovo je planina smrti.
Ovo je simptom tvorničkog uzgoja lososa.
Ova riba umire od anemije,
zaraze ušima,
zaraznih bolesti,
klamidije, bolesti srca…
Ovo je zlostavljanje.
Daleko od toga da je rješenje za ljudsku prehranu,
uzgoj lososa traćenje je resursa.
To je biološka besmislica.
Smrad je bio užasan.
Ovo nisu bili narančasti i ružičasti lososi iz reklama.
Bez bojila u hrani, uzgojeni losos bio bi potpuno siv.
Uzgajivači lososa čak mogu birati iz palete boja,
kao kad bojite zidove.
Možete odabrati nijansu ružičaste za vaše losose.
Izgleda da ljudi jedu sivu ribu obojenu u ružičasto.
Ovo je pravo škotsko čudovište.
No ekološki učinak akvakulture ne završava s ribom.
Šume mangrova jedna su od najvažnijih staništa na svijetu.
Ključna su zaštita od oluja,
štite zajednice od poplava, čak i tsunamija.
No 38 % svjetskih šuma mangrova već je uništeno
uzgojem kozica i škampa.
Međutim, hrana za škampe ima najveći humanitarni utjecaj
jer ovisi o ropstvu.
Često slušamo o krvavim dijamantima.
Ovo su krvave kozice.
Ova nedavna snimka pokazuje ribara u jugoistočnoj Aziji
kako ispisuje tajnu poruku dronu dok nije u vidokrugu kapetana.
MOLIM VAS, DOĐITE
Ropstvo na moru velik je problem.
Vrlo je teško dati precizne brojke
upravo zato što rade ispod radara.
Jasno, ljudi koji sudjeluju u tom zločinu ne žele da ih se otkrije.
S tim u vezi, istaknuo bih Tajland.
U tajlandskim vodama trenutno radi oko 51 000 domaćih ribarica.
Zbog manjka ribe, morali su pronaći način da smanje troškove.
Tu sustav postaje ranjiv.
Većina tih brodova ne bi bila isplativa bez besplatne radne snage.
Nisam očekivao da će me ovo putovanje dovesti ovamo,
no zar je ribarstvo stvarno ovoliko pokvareno?
Informacije na internetu neujednačene su, stoga sam otišao ravno na izvor,
na međunarodni sajam plodova mora, otvoren samo za ljude iz branše.
Zato smo izradili lažne posjetnice za lažnu tvrtku.
I stvarno je upalilo.
Potajno sam snimio razgovor s predstavnikom tajlandske tvrtke.
Istraživao sam…
Istraživao?
I saznao sam da mnogo tajlandskih kozica i škampa
dolazi od prisilnog rada.
-Ne. -Nije istina?
Ne, nije istina!
-Opa! Znači, lažu? -Lažu.
-Dakle, nema ropstva? -Ne.
Zašto bi to rekli?
Ne znam.
-Da. Dakle… -Takav je posao.
Apsolutno. Takav je posao.
Dosta mi je tih tvrtki i NVO-a koji hine ekološku osviještenost.
Iskreno, ne znam što da mislim.
Jedini način da saznam ima li i danas ropstva u ribarstvu
osobni je razgovor s tim robovima.
Postoje li sigurnosni rizici zbog snimanja ovog filma?
Rizici su ozbiljni.
Ignoriraj ih na vlastitu odgovornost.
Znamo da ubijaju ljude.
Neki su od uključenih ljudi ubojice.
Moguće je da te netko ubije
ako si nerazborit, na krivom mjestu u krivo vrijeme.
Možeš biti žrtvom nepravednog tretmana policijskih snaga
koje su potplaćene, odnosno korumpirane.
Stoga moraš biti vrlo oprezan,
a sigurnosni protokoli koje ćeš provoditi
mogu značiti razliku između života i smrti.
BANGKOK TAJLAND
U Bangkok smo došli s adresom utočišta za odbjegle robove.
Znali smo da snimanjem ovih intervjua
i rasvjetljavanjem kriminalnih aktivnosti u zemlji
dovodimo sebe i ljude oko nas u opasnost.
TAJLANDSKI PREVODITELJ
Nemoj mi snimati lice.
Mogu me progoniti jer ti pomažem.
Mogli smo samo držati fige i nadati se da ćemo dobiti odgovore.
TAJNA LOKACIJA NA JUGU TAJLANDA
Možete li mi reći koliko ste dugo bili na tim brodovima?
Deset godina, dva mjeseca i dva dana.
Da budem potpuno iskren, bojao sam se.
Nitko nije smio sići s broda, čuvali su nas zaštitari.
Bio sam na moru šest godina.
Bio sam toliko depresivan da sam si triput pokušao oduzeti život.
Kapetana sam upoznao na kopnu, pili smo i zabavljali se.
No čim smo isplovili, kapetan je potpuno promijenio ćud.
Ponašao se kao da se ne poznajemo.
Maltretirao me i zlostavljao.
Polijevao nas je kipućom vodom kad smo bili bolesni ili umorni.
Kad nije bio zadovoljan, udarao nas je željeznom polugom
i prijetio nam pištoljem.
Na brodu na kojem sam bio
ponekad su leševe ljudi koje su ubili držali u zamrzivaču.
Na mom su brodu dečki pali u more i utopili se.
Danima poslije vidio bih njihove plutajuće leševe.
Bilo mi je žao roditelja koji neće saznati za sinovu smrt.
Kad su brodovi usred oceana,
ako se pojave problemi,
mogu te baciti u more.
Vlastima mogu samo reći
da si se razbolio i pao u more.
Ljudi ne vide kako lovimo plodove mora,
njih zanima samo konzumacija.
Velik dio morskih plodova koje danas konzumiramo plod je ropstva,
prisilnog rada.
Volio bih da ljudi to prestanu podržavati,
ako je to moguće.
Biste li nas mogli odvesti na brodove s robovima ili je preopasno?
Opasno je snimati ovaj dokumentarac, a posebno te brodove.
Ako se bojiš smrti, idi kući.
Tad su nam rekli da moram odmah prekinuti razgovor jer stiže policija.
Netko nas je prijavio za snimanje bez dozvola
i morali smo odmah otići.
Nagli me odlazak rastužio,
znajući da mladići poput mene ne mogu pobjeći kući s ropskih brodova.
Nakon što smo se izložili opasnosti, osjećao sam se bespomoćno.
Osobito znajući da vlasti to pomažu zataškati.
ENGLESKA UJEDINJENO KRALJEVSTVO
Kod kuće tjednima nisam uzeo kameru.
Ozbiljnost problema pritisla me i osjećao sam se nemoćno.
No mjesecima prije kupili smo kartu za Farske otoke,
mali arhipelag u Atlantiku gdje se prakticira stari oblik kitolova.
Tad sam još mislio da je kitolov najveća prijetnja oceanima.
Nakon što smo vidjeli veće probleme i kršenje ljudskih prava,
ovo se činilo kao korak unazad.
Međutim, ovaj oblik kitolova, „Grind“,
mediji su nedavno prozvali održivim oblikom kitolova,
tvrdeći da ova vrsta nije ugrožena i da njezin lov nema ekološke posljedice.
Kitovi su bili razlog zašto sam krenuo na ovaj put,
a i sumnjao sam u održivost toga.
Stoga smo odlučili otići na posljednje putovanje na Farske otoke
svjedočiti kitolovu i razgovarati sa sudionicima.
FARSKI OTOCI, DANSKI TERITORIJ
Nekih godina na ovom otoku bude tek nekoliko kitolova.
Drugih ih uopće ne bude.
Deset dana strpljivo smo čekali vijesti,
dok napokon nismo primili poziv.
„Grind?“ Gdje?
Dobro.
Hvannasund?
Kako se to piše?
H-V… Da.
S-U-N-D.
Da, znam gdje je. Dobro. Vidimo se.
HVANNASUND FARSKI OTOCI
TRUDNI KIT
U kaosu svega što se dogodilo
napokon sam shvatio održivost.
To znači da se nešto može nastaviti zauvijek,
bez obzira na to koliko patnje uzrokuje.
Zapravo ne može održivije od „Grinda“.
No počeo sam se pitati je li održivost ispravan način za očuvanje oceana.
KITOLOVAC S FARSKIH OTOKA
Ne smatram se lošom osobom.
Netko će reći da sam loša osoba jer sam ubio kita.
Radije bih ubio jednog kita nego 2000 kokoši.
To je otprilike ista količina mesa.
Ako svijet želi oduzeti 2000 života,
a mi oduzimamo jedan, samo dajte.
Trenutno se osjećam kao bolja osoba
od mnogih koji razmišljaju:
„Da, sinoć smo večerali lososa.“
Losos za četvero ljudi. To znači da su ubijena dva ili tri lososa.
Zar se stvarno osjećaš dobro jer si ubio dva lososa za jednu večeru?
Razumijem ljude koji govore:
„Nemoj ništa ubijati za jelo.“
Dakle, da jedemo samo voće, povrće i takve stvari.
To mogu razumjeti, ali ne mogu razumjeti ljude koji govore
da je „Grind“ pogrešan,
a onda ubijaju i jedu druge životinje.
Za mene riba, kokoš i kit vrijede jednako.
Ima jedan život.
I…
Neki kažu da ga ne treba oduzeti zbog hrane, ali to je ono što radimo.
Iako se nisam slagao sa svime, kitolovac je imao pravo.
Dosad sam ribu i druga morska bića gledao kroz prizmu održivosti i ekologije,
ali nikad nisam razmišljao o njihovom pravu na život i osjećajima.
Nevjerojatno mi je da se uopće postavlja pitanje
osjećaju li ribe bol?
Kao znanstvenici, to je zdravorazumski.
Imaju živčani sustav.
Imaju osnovne elemente koje imaju svi kralježnjaci.
Imaju sposobnost osjećaja na razini koju mi ne možemo ni zamisliti.
Mi osjećamo bol i dodir.
No ribe imaju bočnu liniju
osjetljivu na najmanje pokrete u vodi.
Zato se tisuću riba može kretati unisono.
Oni koji kažu da nije bitno što radimo ribama jer ne osjećaju
ili da njihova svijest nije povezana s osjetilom za bol
ili da ne osjećaju opasnost u budućnosti,
nisu baš proučavali ribe.
Mislim da je to samo opravdanje za gadosti koje činimo tim nevinim bićima.
To je jedino objašnjenje za takav barbarski stav prema ribama.
Vi ne jedete ribu?
Više ne jedem ribu ni druge životinje.
Znanstveni panel Europske unije
zaključio je da riba osjeća bol i strah.
Baš kao dupini i kitovi,
ribe imaju složen društveni život,
čak se udružuju s drugim životinjama u potrazi za hranom.
Nakon što su inteligencija, pamćenje i svijest ovih bića napokon dokazani,
znamo da su nam ribe, čak i ljuskari, sličniji nego što smo očekivali.
Ribe su za nas izumile sva osjetila.
BIOLOG
Jako su dugo prisutne i zato imaju izvrstan vid, sluh,
osjet dodira, mirisa i okusa.
Imaju odgovarajuće receptore za fizičku, kemijsku i toplinsku bol,
tri vrste boli koje i mi osjećamo.
Također, postoje dokazi da ribe iskazuju znatiželju,
možda čak i zabrinutost i strah,
dok gledaju kako ispred spremnika režu ribu koja je bila unutra s njima.
To mogu biti članovi obitelji, rođaci ili samo jedinke koje su im se svidjele.
Postoje nova saznanja o demokratskom odlučivanju kod životinja.
Na primjer, haringe imaju zanimljiv način komunikacije.
Komuniciraju prđenjem.
Ako 60 % haringi u jatu prdne,
vrijeme je da krenu, što ne čudi.
Ali to je zapravo komunikacijski alat.
Ne mogu ostati ozbiljan.
Šalu na stranu, uvijek su me učili da su plodovi mora važan dio prehrane.
Još imam neka pitanja.
Što propuštam ako prestanem jesti plodove mora?
LIJEČNIK
Što ćeš propustiti ako prestaneš jesti plodove mora?
Propuštaš toksične teške metale, živu.
Smanjit ćeš unos dioksina, piralena
i ostalih organskih zagađivača.
Morski hranidbeni lanac
najkoncentriraniji je izvor industrijskih zagađivača.
Ideja čiste ribe?
Postoji samo prljava riba i prljavija riba.
Ako pogledate najčešći izvor izlaganja dioksinu, toksičnim metalima, piralenu,
heksaklorobenzenu,
plastičnim spojevima, usporivačima gorenja…
Odaberite zagađivač, najviše je koncentriran u ribi.
Ponavljam, zato što zagađivači neizbježno završe ondje.
Živa je apsolutno toksična za tijelo.
Recimo da živa iz neke industrije zagadi zrak ili vodu.
Sitne bakterije i plankton počinju upijati tu živu.
Njih jedu mala bića,
koja zatim pojedu veće ribe i tako dalje.
To se u biti zove bioakumulacija.
Dakle, riba ne sadrži samo omega-3 masne kiseline.
Ti zagađivači često su štetniji od svih korisnih nutrijenata u ribi.
Uvriježeno je mišljenje da je riba najbolji izvor omega-3 masnih kiselina,
ali ljudi ne shvaćaju da one ne proizvode omega-3 masne kiseline.
Alge stvaraju omega-3 masnoće,
a ribe jedu alge.
DHA iz algi završi u ribljem mesu,
a onda mi ubijemo i sameljemo ribu,
i istisnemo „riblje ulje“ za omega-3.
Zapravo je riječ o ulju algi.
Zašto onda ne bismo jeli alge koje imaju toliko prednosti?
Izbacimo posrednika i jedimo s izvora.
Pokrenuli smo New Wave Foods s namjerom da promijenimo prehranu,
stvaranjem hrane iz morskih biljaka.
Nećete biti zakinuti za okus, ukusno je.
Bit ćete zakinuti za kolesterol,
piralen,
živu i teške antibiotike.
Dobivate plodova mora bez svih negativnih stvari.
Biljke su definitivno najbolje rješenje za budućnost.
Tradicionalan uzgoj krava i kokoši ima ogroman učinak na oceane.
Otpad tih industrija, uključujući ribogojstvo, stvara mrtve zone u okolišu.
Ako postoje jednako ukusne i zdrave alternative,
ali bolje za okoliš, zašto ih ne iskoristiti?
Ovo me putovanje odvelo daleko.
Iako sam svjedočio katastrofalnom uništenju,
divio sam se oceanu i više nego prije.
Nova su me saznanja ohrabrila
i jedva sam čekao da ih primijenim.
Još skupljam smeće na plažama
i započeo sam projekt kojim nastavljam istraživati ekološke probleme.
Ali s toliko alternativa na bazi biljaka za svaki mogući proizvod od plodova mora…
VEGANSKA „RIBA“ I POMFRIT
…shvatio sam da je najbolje što mogu svakodnevno činiti
kako bih zaštitio ocean i morski svijet koji volim
jednostavno ih ne jesti.
Ako ćemo više štititi, a manje loviti,
i ponovno uspostaviti uravnotežen i zdrav ekosustav,
imaju dobre izglede za preživljavanje teških vremena.
Nada postoji jer se morski ekosustavi oporavljaju jako brzo ako im se dopusti.
Vidjeli smo oporavak grebena,
povratak nevjerojatnih jata riba,
povratak kitova na naše obale.
To nam je nadohvat ruke.
Možemo to ostvariti.
Izgledi za oporavak mora i obnovu njegovih divljina izuzetno su povoljni,
no samo ako se velika morska područja
zatvore za komercijalni ribolov.
Dok god vlade nisu spremne reagirati,
i dok je industrija u osnovi neregulirana,
jedina etička alternativa jest da prestanemo jesti ribu.
Nije prekasno da iskoristimo
najveću nadu da nam ovaj svijet ostane dom,
da poštujemo ono što imamo, zaštitimo što je ostalo
i ne izgubimo još više.
Većina pozitivnih i negativnih stvari koje izazivaju promjene u civilizaciji
počinju od nekoga.
Od pojedinca.
Pojedinac ne može napraviti sve,
ali svatko može učiniti nešto.
Velike zamisli ponekad čine veliku razliku.
To je ono što možemo.
To je ono što vi možete već sada.
Pogledajte se u zrcalo i razmislite.
Djelujte.
Prijevod titlova: Filip Lažnjak